Франсоа дьо Малерб
Песен

Превод от френски: Пенчо Симов, 1978

chitanka.info

Ставайте, красавице, елате!

С блясък, с цвят простора тъй богат,

че сравнено с красота такава,

все изкуството ще изостава.

Лъха дъх на рози разцъфтели,

всички ветрове са занемели;

сякаш Слънцето се е явило

за любов, а не като светило.

От лъчи със хубост несравнима

шапка празнична като че има,

сякаш бърза, украсено с нея,

пак към дъщерята на Пенея[1].

За наслада шепне всяко цвете,

в настроение добро бъдете,

грижата, що бръчките дълбае,

оставете — за по-стари тя е.

Топло е, но сянка под листака

да ни приюти отдавна чака.

Там забравяш аромати други

сред ухаещите теменуги.

А край нас, на клонче от чимшира,

над жълтуги, тръни, без да спира,

славеят вълшебство, ще покаже,

та да слушат и скалите даже.

Може би между цветята ярки

ще съзрем овчари и овчарки,

устни слели, да се впускат в кратка

и изпълнена със нежност схватка.

Любовта при тях е без принуда,

скача и танцува до полуда,

не признава ни една преграда,

от която в градовете страда.

Ще изпитам радост най-голяма,

тъй поне веднъж да бъдем двама,

щом предишната ми скръб горчива

ви затрогне с примери такива!

Най-ненужен идол е честта ви,

тя неискрена наглед ви прави,

ала кой обичан, с обич съща,

на обичащия не отвръща?

[1] … пак към дъщерята на Пенея. — Според древногръцката митология богът на слънцето Аполон се присмял на Ерос, който си отмъстил, като пронизал сърцето му със стрела, предизвикваща любов към Дафна, дъщеря на речния бог Пеней, а в нейното сърце забил стрела, убиваща любовта — затова тя побягнала от Аполон и той бил принуден да я гони. Когато разбрала, че ще бъде настигната, тя пожелала да се превърне в лавър. Баща й изпълнил молбата й, а печалният Аполон се накичил с лавров венец. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.